PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Ano?
Tvůj táta na to přišel. Měla bys utéct.
Zavolám ti zpátky.
14. DÍL
Nejdřív vyložím Eun-u doma.
Ne, vystoupím si tady.
Opravdu utečeš?
Nejdřív se musím zachránit.
Drž se za mnou a neztrať mě.
Božínku.
Musím jít. Zavolám vám.
Cože?
Či-ho...
Božínku.
Čong-in?
Co tady děláš?
Ahoj. Co to bylo s těmi fotkami?
Jak to mám vědět?
Byly od neznámého odesílatele.
- Kde je táta? - Jdi pryč.
Odejdi, jestli si chceš nechat hlavu na krku!
Už jsem se na to připravila.
Čong-in, počkej! Bože, co mám dělat?
Vysvětli to.
Vysvětli mi, co je na těch fotkách.
Přesně tak to je.
Má dítě.
- Co to sakra... - Vezmu si ho.
Čong-in, tohle není místo ani čas...
Nikdy není vhodný čas!
Zbláznila ses, že?
Oznamuješ to, místo žádosti o svolení?
Tohle je nevhodné!
- Jako tví rodiče... - Když se zeptám,
budete souhlasit?
Ty ses úplně pomátla.
Čong-in, jsi teď moc jednostranná.
Musíš nám dát čas na rozmyšlenou.
Vím, že vaše odpověď je určitě ne.
Jaký má smysl se rozmýšlet, když už jste se rozhodli?
Jsem rád, že to říkáš.
To, že víš, že bychom nesouhlasili,
ukazuje, jak absurdní ten nápad je!
Máš pravdu. Je to absurdní.
Taky jsem nemyslela, že budu taková.
Někdy tomu sama nerozumím.
Napadne mě: „Jak se to vůbec stalo?“
Ale víš co?
Ani jednou
jsem toho nelitovala.
Proto jsem ho o ruku požádala já.
- Přiveď ho k nám. - Ne.
Proč ne? Řeklas, že si ho vezmeš.
Vím, že ho plánuješ ponížit a odehnat.
Tak si to vybij na mně.
Ráda to snesu,
ale nepřivedu ho sem.
- Haló? - Tady Čae-in.
Máma to nezvedá, tak jsem stejně bezradná, jako ty.
Jedu za tebou.
Jsem před domem.
Neříkej, že půjdeš dál.
Opovaž se. Můj táta ji zabije.
Nemusíš
s Gi-seokem chodit.
Dobře.
Vzdám se práce v nadaci, až půjdu do důchodu.
Co?
Taky se vzdám toho, co chci.
Omlouvám se,
nemůžu se ho vzdát.
Čong-in.
Myslíš jen na sebe. Nebuď tvrdohlavá.
Taky by sis měla vzít čas na rozmyšlenou.
Rozmyslet si co?
Tohle se nestane.
Absolutně bez šance!
Drahý, prosím! Můžeme jí říct svůj názor,
ale volba je na ní.
Od čeho tu rodiče jsou?
Nemáme tomu jen přihlížet.
Ale neměli bychom jim ani poroučet.
Nech toho.
Vím, že vám dvěma ubližuju.
Opravdu mě to mrzí.
Nechci vám ublížit...
a je mi to líto.
Ale...
nemůžu ovládat své city.
To proto, že i když se chováš, jak jsi drsná, jsi uvnitř moc měkká.
Můžeš to skončit,
ale váháš, protože se staráš o ostatní.
Co je na tom tak těžkého?
- Zatni zuby a... - Ne!
Už si tu chvíli hraješ s telefonem.
Čekáš nějaký hovor?
Ne.
Piješ rychleji než obvykle.
Něco se děje, viď?
Ty jsi ten s novinkami.
Řekni. Jaké to je být otec?
Úplně jsi změnil téma.
No, ještě mi to nedochází.
Přesto,
i když je to tlak, cítím se i jistější.
Nic už mě nezaskočí,
postavil bych se asi čemukoli.
Tolik děti znamenají pro rodiče?
Jestli to chceš vědět, ožeň se.
Přestaň o tom mluvit a jednej.
Jen říkáš, že bys mi pomohl.
Dělám si srandu.
A jaké to bylo, když ses oženil?
Jak to myslíš?
- Jsme tu sami. - Prosím?
Nebylo to, že byste do sebe se Seo-in byli bláznivě zamilovaní, ne?
Zůstane to mezi námi, tak povídej.
Víš, že s Čong-in to poslední dobou
dost skřípe.
Potřebuju, abys mi pomohl zase najít směr.
Kolik síly musím mít do manželství?
Možná bych s ní měl někam utéct.
Proč ne?
Zní to fajn, že?
- Nevolala Čong-in? - Ne.
Sakra.
- Zavolám ti, jak budu něco vědět. - Počkej.
Je mi jedno, co se děje.
Počkám tady, tak mi prosím zavolej.
Zadejte kód.
Dveře se otevírají.
Buď praskne ten telefon nebo tvoje ruka.
Jedno z toho.
- Čong-in. - Čong-in?
Nemůžeš takhle odejít.
Co ti mám ještě říct?
Tvůj otec má právo se za to na tebe zlobit.
Já vím, netvrdím, že jsem se k němu zachovala správně.
- Ale táta... - Ale co já?
To nevidíš, jak moc se držím, abych nezuřil?
Co to má být za ponížení?
Jak se zítra podívám panu Kwonovi do očí?
To on poslal ty fotky?
Není to jasné?
Co jsem ti říkal?
Jak se to proboha chováš?
Pan Kwon na to přišel taky!
Teď už nebude šance, aby ses vrátila ke Gi-seokovi.
Dobře.
- Co ty jedna... - Drahý, prosím!
- Či-ho je dole. - Z cesty!
Tati, promluvme si.
- Tati, žádné násilí. - Jdi mi z cesty!
- Čong-in! - Čong-in!
- Tati! - Čong-in!
Je to všechno na nic.
V tomhle světě jde jen o peníze.
Jen ty mají moc. Tak to je.
Sakra.
Co ti peníze nekoupí?
Koupí ti i lásku a náklonnost.
To je dost smutné.
Budu k tobě upřímný.
Proč...
Proč myslíš, že jsem chtěl rozšířit kliniku?
Pro pacienty? Ne, to je blbost.
Chtěl jsem, aby se moje žena
mohla chlubit svým mužem.
Jsem arogantní? Ne.
Abych pravdu řekl,
je to láska.
Dělám to z lásky k ní.
Potom jsi v tom měl pokračovat.
Proč jsi z toho vycouval?
Ty parchante.
To tys mi nedal tu půjčku.
Až zdědím po otci jeho budovu,
dám ti tam zdarma kancelář.
Počkat, to je protekce?
Fajn, vezmu si jen milion wonů za měsíc.
Ale nejprve se musíme stát rodinou.
- Jsi vtipný. - Myslím to vážně.
Prosím, řekni Seo-in,
aby kvůli mě přesvědčila Čong-in.
Když se vezmeme,
bude to pro tebe výhodné.
Prosím tě ještě jednou.
Myslím to upřímně.
Zníš tentokrát upřímněji.
Víš, za co jsem po našem setkání nejvíc vděčná?
Jsem šťastná,
že můžu někoho upřednostnit před sebou.
Za tohle...
a odvahu.
Vždy jsi byla odvážná.
Myslela jsem si to,
ale jen jsem to předstírala.
Na druhou stranu,
trpíš i kvůli mně.
Říkal jsi to sám.
Že bychom se neměli vymlouvat,
že odcházíme kvůli tomu druhému.
Vykopal jsem si svůj hrob.
Líbí se mi, že jsi odvážná a smělá,
ale opři se o mě, tak jako teď. Doslova i emočně.
Chci být někdo, kdo tu pro tebe je.
Pak se o tebe budu opírat. Ale neber to zpátky.
To, co ti dnes řekl tvůj otec, muselo bolet.
Asi za to můžu já.
Nezatěžuj se tím tolik.
Ať lidé říkají cokoli,
máme teď společný osud,
takže si nenechme ublížit.
Máš pravdu.
Opravdu ji máš.
Vidíš?
Chci tě obejmout.
Ne, já obejmu tebe.
Ty menší porce jsou pro Čong-in.
Nenechávej jí je před dveřmi
a dej jí je do lednice.
Ty se na ni za to nezlobíš?
Proč bys jí vůbec dávala jídlo?
Co říkal táta?
Není to zřejmé?
Jsou zamilovaní, tak je nechme být.
Nechtěj být rodičem.
Víš, proč Seo-in navrhla, abys potkala Či-ha?
Jistě. Vím, jak to myslela.
Řekla to, protože to je slušný muž.
Brzo bude Seo-in svobodná matka.
Nebude ti vadit,
až si na ni budou ukazovat?
Já už nic nevím.
Vybral jsem, co musíme vrátit.
Procházím tím, co se neprodává.
Cos dělal o víkendu?
Nic moc.
Ale nevymýšlej.
Co?
Co se děje?
Vždycky o víkendu pereš plášť,
ale nechal jsi ho tu.
Zapomněl jsem ho vzít domů.
Co je to za výslech?
Tak se mi zdá, že se něco stalo.
Nic se nestalo, jen jsem byl s Čong-in.
Hej.
- Uhneš mi, prosím? - Jen za něco.
Jak to myslíš?
Řeknu to tvé mámě.
Jsi neuvěřitelná.
Ano, paní Go.
Slečno Wangová, můžete mluvit?
Ano, jistě. Povídejte.
Neříkejte Či-hovi, že jsem volala.
No, jsem teď sama.
Aha.
Chtěla jsem se vás na něco zeptat osobně.
Nemůžu uvěřit, že by to někdo udělal.
Taky mě to tak zaskočilo.
Takhle fungují bohatí a slavní?
No a co budeš dělat?
Nepůjdeš po Gi-seokovi?
Mohl to udělat on?
Není to jasné? Pořád tě chce zpátky.
Je moc hrdý na to,
aby si najal soukromé očko.
Tak proč to s tebou nevzdá?
No, vlastně to asi bude kvůli jeho hrdosti.
„Když to pošlu, otec Čong-in se rozzuří
a ona se ke mně vrátí.“
To je jeho scénář.
Ale pak přijdu na to,
že to on poslal ty fotky.
Máš pravdu. Budeš ho nenávidět ještě víc.
Jestli ne Gi-seok,
kdo by takovou věc udělal?
Gi-seokův otec.
To ne.
I mého tátu to napadlo.
- To jsem já. - Co chceš?
Nic.
Mohli bychom jít na večeři.
Kde se potkáme?
Proč nemluvíš?
Řeklas, že se vždy podřídíš.
Fajn. Sejdeme se.
- Kde? - U tvého otce doma.
Potřebuju s tvým otcem mluvit. Radši bys tam měl být,
tak tam buď.
Máš chvilku?
Na jídlo? Můžu objednat něco drahého?
Jen na slovíčko.
Až Je-seul odejde.
- Nejdeš domů? - Půjdu.
Měla bys jít. Musím Či-hovi vynadat.
Dělala jsem dneska taky chyby?
Můžu nějaké vymyslet,
jestli chceš zůstat.
Mějte se.
- Ahoj zítra. - Ahoj!
- Muselas ji rozhodit? - Ty jsi horší.
Zase jsem z tebe nervózní.
Čong-in mě požádala o ruku.
Počkej. Ona požádala tebe?
Páni, začíná se ti dařit, co?
Já vím.
Ale nevím, co teď dělat.
Co se týče svatby?
Našich rodičů.
Co řekla? Že byste to měli udělat, i když nebudou souhlasit?
To je absurdní.
Možná to je neuctivé, ale není proti tomu žádné pravidlo.
Vím, co se děje.
Když to zkusíš udělat, budou si myslet, že jsi drzý,
a to tvá pýcha nedovolí.
Ale taky se bojíš, že tě Čong-in opustí,
když budeš čekat, než to rodiče dovolí.
Je to dobré shrnutí?
Chci potkat její rodiče, ale mám strach.
Co by bylo nejhorší?
Mohl bych mezi nimi způsobit nenapravitelný rozkol.
Než aby ses držel zpátky, abys někoho ochránil,
nelitoval bys méně, kdybys ukázal,
jak daleko jsi pro ni ochotný zajít?
Nepotrvá to dlouho.
Dobře, chápu.
Myslela jsem, že to chápeš.
Tohle je ale naposled.
Jak to myslíš?
Tohle je o nás.
Odteď to budeme dělat spolu.
Dobře. Tak jen teď, jednou.
Já věděl, že jsem potkal drzou ženu.
Zní to, jako bys toho už litoval.
Co když mě brzo necháš?
Ani nepomýšlej na útěk.
Proč bych to dělala,
když jsi tu pro mě?
Přisaju se na tebe jako klíště.
Ano, prosím.
Nejsem tak nervózní, jak si myslíš.
Zvládnu i víc než tohle.
Já taky.
Tak proč se nevsadíme?
Uvidíme, kdo je silnější.
Nejspíš vyhraju.
Teď se mi vaří krev.
Tak jo. Kdo prohraje, splní tomu druhému přání.
Můžu nejdřív říct, co chci?
Ty myslíš, že už jsi vyhrál.
Co je to?
Do smrti...
na sebe nezapomeneme.
Ne, nepřecházej.
Není to dobrý nápad.
Jsem moc rád, že teď nejsi na druhé straně.
LÉKÁRNÍK
Ahoj, pojď dál a posaď se.
Řekni jí, ať uvaří čaj.
Není třeba. Bude to jen pár minut.
Co se děje? Zajímalo by mě, proč jsi to neřekla ani Gi-seokovi.
Vypadal, že o tom nic neví.
Posaď se.
Víte, co to je, že?
Potřeboval jsem něco zjistit.
A poslal jste to mým rodičům.
Nebo ne?
Ano, poslal.
Omlouvám se za to.
Ne, měla bych vám poděkovat.
Nedokázala jsem jim to říct sama,
ale díky tomuhle se mi ulevilo.
Takže říkáš, že to je pravda.
Ano, je.
Tos přišla až sem, abys řekla jen tohle?
Ne.
- Chci originály. - Čong-in.
Bylo nevhodné, že jste je fotil, a nelíbí se mi, že je máte.
Chci je všechny.
Tady je moje vizitka.
Vím, že to bude obtížné, ale pošlete mi je do práce.
Měl bys svému otci poděkovat.
Doufal jsi, že mí rodiče to brzo zjistí.
Už vědí všechno, jak sis přál.
To já ty fotky poslal.
Nechtěl jsem trpět sám.
Musí tu být vítěz,
i když je to komplikované.
Myslíš,
že tímhle si mě získáš?
On pro tebe není dost dobrý.
Proč jsi se mnou chodila?
Proč?
To jsi mě tolik milovala?
Chodila bys se mnou, nebýt mého zázemí?
Bylo mi to jedno.
I jiné ženy jsou takové.
Jasně, každý by měl radši bohatství, než chudobu.
A nemůžu říct, že by to nebyla láska.
Mrzí mě to.
Je to moje chyba.
Zradila jsem tě. Zlomila ti srdce.
Za všechno se omlouvám.
Nežádám tvé odpuštění.
I když mě prokleješ a budeš mě trápit
po zbytek života, snesu to. To všechno.
Co je na něm tak skvělé?
Proč bys to dělala, jen abys byla s tím kreténem?
Nic víc nepotřebuju.
Je jen jedna odpověď.
Vrať se ke mně.
Nebudu s tebou spokojená.
Začala jsem chtít víc.
Čong-in.
Určitě jsi to věděl,
ale vzala jsem si ho bez významu.
Měla jsem ho vrátit dřív.
Když nic neznamená,
pak je to odpad. Že?
Řeknu ti to ještě jednou.
S Či-hem nikdy nebudeš spokojená.
Měla bych jít.
Promiň, já tě dostal do téhle pozice,
ale částečně za to můžeš i ty.
A co se týče Čong-in...
Je jen moc soucitná a má měkké srdce.
Dělá to z lítosti.
Několikrát jsem ji varoval,
ale chová se jako malá,
takže jsem to udělal, aby to její rodiče věděli.
Omlouvám se.
Otče.
Neskonči jako já.
Jsem tak ráda, že jsi ode mě právě teď
jen přes ulici.
A nepřecházej.
Půjdu za tebou.
- Pomohla byste mi najít tuhle knihu? - Jistě. Vteřinku.
- Dobrý den. - Dobrý, dlouho jsme se neviděly.
- Čong-in je uvnitř. - To je dobré.
Jen jsem se stavila, protože jsem byla poblíž. Mějte se hezky.
Vy taky. Nashle.
Čong-in, potkala jsem tvou mámu.
Asi tu měla hodinu.
- Nakukovala zvenčí. - Nakukovala na co?
To nevím. Ale měla takový výraz...
Jak bych to řekla?
Že vypadala trochu smutně?
Ano, trochu.
Odešla.
Chtěla jsem pro tebe dojít, ale řekla, že nemusím.
Dobře. Díky, žes mi řekla.
Za málo.
MAMI, OMLOUVÁM SE
JEŠTĚ JEDNOU, OPRAVDU MĚ TO MRZÍ
Vím, že Čae-in bydlí u vás,
ale i tak bychom měly požádat o dočasný soudní zákaz.
Když ho vydají, nebude vám moct volat ani psát.
Někteří se ale rozhodnou zákazu nevyhovět a vyhrožují žadateli,
takže nemůžu říct, že to je úplně bezpečné...
To nebude nutné.
Poradím si se Si-hunem sama.
Zákon nám může pomoct.
Říkala jste, že skončí za mřížemi maximálně na pár let.
Ať je to jakkoli, měl by zaplatit za to, co udělal.
Začnu na tom dělat.
Ne, to je dobré.
Děkuji za konzultaci.
Vymyslím, co dělat.
PRÁVNÍ FIRMA ČAYURO
Řekni mi.
Řeklas, že vymyslíš, co dělat.
Neříkej, že mu odpustíš.
Jistě, že ne.
Jak jsi řekla, podat žalobu nestačí.
Nechceš udělat něco bláznivého, že ne?
Udělám to za tebe.
Jsi těhotná.
Proto to musím udělat sama. Protože jsem máma.
Nebuď taková. Děsíš mě.
Ježíš, to mě vylekalo.
- Ahoj. - Kde je ta lékárna?
Mami, co se děje?
Neříkej to Čong-in.
Mami, Čong-in mě zabije.
Co se děje?
Konečně. Věděla jsem, že to dostaneš.
Je tohle síla lásky?
Dobře! Tak co kdybychom si večer daly drinky u mě?
- Jdu do toho, jasně. - Já nemůžu, holky.
Budu na třetím patře.
Já se fakt přestěhuju.
Pojď na chvíli dolů.
Přišel jsem, abych ti něco řekl.
Musím za chvíli zpátky.
Co chceš, aby tvůj otec dělal v důchodu?
Moje sebevědomí je na dně, takže udělám cokoli.
Tohle nic není.
To jsem s tebou chodila a vůbec tě neznala?
Nebo jsi takový kvůli mně?
Můžeš si nadávat později.
Jak by ses měla rozhodnout
kvůli mně a tobě,
a zároveň kvůli našim rodinám?
Zamysli se nad tím.
To nebude nutné.
Tvůj otec ví, že jsem tě nechala kvůli jinému.
Nesouhlasí se mnou.
Můj otec se bude stydět pracovat v nadaci.
Tyhle výmluvy si nech.
Tvůj táta bude dělat v nadaci. Já to zařídím.
Opravdu mě chceš získat zpátky?
Já odmítla i chodit do školy, kde můj táta učil.
To je moje odpověď.
Musím zpátky do práce.
Jeď opatrně.
- Prosím. - Hezký den.
- Díky. Vám taky. - Hezký den.
LÉKÁRNA WOORI
Už odešla?
Viděl jsi tu paní venku, že?
Několikrát se na mě dívala.
Přišla sem za slečnou Wangovou?
To by jí zavolala.
A s kým se slečna Wangová setkává?
Ledové americano, prosím.
Lidé, kteří situaci neznají,
by řekli, že se moc strachuji,
ale jako jeho matka nemůžu jinak.
Určitě mi rozumíte.
Celá ta věc s Eun-u pomohla Či-hovi dospět.
Já vím, ale...
Neslyšela jste náhodou
něco o matce Eun-u?
Ne, neslyšela.
Ale je opravdu nutné ji po všech těch letech vyhledat?
Pro ně oba je nejlepší, že neví, kde je.
Ale co když se tu ukáže a bude mít nesmyslné požadavky?
Či-ho se konečně vzchopil a s někým chodí.
- Jen mám starosti. - Taková není.
Jak mohla být tak bezcitná?
Nevím, jak to vyzní, ale je to vlastně dobře.
Stejně si nezaslouží být mámou Eun-u.
Ta, se kterou teď Či-ho chodí, vůbec není taková.
Můžete jí věřit.
Vaše ledové americano.
Vypadá to, že i Či-ho jí bezmezně věří.
Ale není to jen o nich dvou.
Problém je, co její rodina řekne na Či-ha.
Jestli je Eun-u problém,
chci jim říct, že ho můžu vychovat já.
Či-ho je táta Eun-u. Měl by splnit svou povinnost jako rodič.
A jestli se vezmou,
bude to i zodpovědnost Čong-in.
Či-ho mi řekl, že je důvěryhodná.
Znělo to, jako že je i z dobré rodiny.
Co když k němu nebudou uctiví?
Pochopte,
já se samozřejmě bojím o Či-ha,
ale Eun-u je... Ten chudáček ani neudělal nic špatně.
Ani neví, jak vypadá jeho máma.
Jen to pomyšlení mi láme srdce.
Či-ho...
Už nebude mít zlomené srdce.
Věřím, že nebude.
Nemůžu to říct s naprostou jistotou,
ale myslím, že je Čong-in stejně silná jako Či-ho.
A hlavně jsou si oba tak podobní.
Dokonce se chovají stejně.
- Myslíte? - Ano.
Asi si jsou souzení.
Ano, přesně.
Promiňte.
Vy jste Či-hova...
Ano.
Vy jste...
Ano.
Jsem máma Čong-in.
Dobře, tak já půjdu.
Dobře.
To je tvoje máma?
Jo, chce, abych přišel.
Co ten povzdech?
Vím přesně, co řekne.
Čong-in už je asi na cestě.
Sešla jsem se s tvou mámou.
Řekla jsem jí, že to spolu zvládnete.
A?
Prostě se bojí.
Ptala se mě na Ju-mi.
Ukazuje to, jak moc se jí Čong-in líbí. Chce, abyste byli spolu.
Když jsi moc nadšený nebo šťastný,
vždycky se bezdůvodně bojíš.
Přemýšlíš: „Co když to nevyjde?“
A mámy se vždycky strachují.
Nevím, jak ostatní,
ale snaž se ji pochopit.
Už je to šest let, proboha.
Jak dlouho se bude bát?
Kdykoli tohle dělá,
všechno to, co jsem se snažil zapomenout, se mi vrátí.
Nemluvím o tom, ale taky se bojím.
Někdy jsem vyděšený.
Bojím se, že se vrátí pro Eun-u.
Ju-mi je vdaná.
Slyšela jsem o ní nedávno na srazu.
Prý má i dítě.
Či-ho.
Já vím, Hye-čong.
Nikdy jsem jí neopovrhoval a ani teď nebudu.
Nakonec,
porodila mi Eun-u.
Nesnášet ji by bylo ubližovat Eun-u, takže to neudělám.
Nebudu ji nesnášet.
Dojal jsi mě, Či-ho.
Utřu ti obličej.
A je to. Běž dovnitř.
Prý dnes nemá čas. Že přijde zítra.
Ví, žes potkala její mámu?
Nechtěla jsem ho rozrušit, tak jsem to nezmínila.
Zajímalo by mě, co mu do toho vlezlo.
Její máma už jí to asi řekla,
tak se to možná doslechl.
To by přišel, aby se tě zeptal, co se stalo.
To je pravda.
Nemáme toho málo? Měly jsme asi koupit víc.
- Přidáš se, viď? - Uvidím.
Bože, to ti tolik chybí?
- Zavolej mu a řekni, ať přijde domů. - Je u svých rodičů.
Jejich syn má rande, určitě ho pustí.
Když o něm mluvíme, chybí mi víc. Půjdu dovnitř první.
Hej.
Co? To se běží podívat na jeho prázdný byt?
Je do něho blázen.
To je dobrý.
Jsem v pohodě, Hye-čong.
Ano, měl bys být.
Hej, už stačí.
Vidíš,
když myslím na Eun-u, vždy mám srdce rozbité na kousky.
Tolik mě to bolí.
Opravdu z toho šílím.
Ahoj.
- Dost jsi vypil. Promiň. - Ahoj, Jong-čae.
Ahoj, Jong-čae.
Hej, Či-ho. Vezmu tě domů.
Ne, počkej. Vydrž chvíli, Jong-čae.
- Co je? Proč? - Vydrž.
- Pojďme domů. - Počkej!
- Musím... - Co se děje?
- Musím za Eun-u. - Uvidíš ho zítra.
- No tak. Pojďme. - Ne, musím za Eun-u.
- To je dobrý. Pojď. - Co?
Jen jdi dál. Uvidíš ho zítra.
Já už to uklidím. Měla by sis zavolat taxi.
Zavolám ho, až budu venku.
A co ty, Čong-in? Půjdeš k Či-hovi?
Vydrž.
Nepřečetl si moje zprávy.
To už tě nechal nebo co?
Co to bylo za zvuk?
- Není to Či-ho? - Co? Myslíš?
- Hned se vrátím. - Hej, je to on?
Čong-in!
Je Či-ho v pořádku?
Je dost opilý.
Či-ho.
Proč jsi tolik pil?
Stalo se něco?
Čong-in.
Ty nás taky...
opustíš?
To nebylo nutné. Proč jsi jí to říkal?
Proč jsi to ukázal, když jsi to chtěl skrýt?
Zbláznil ses.
Co když ji pořád chce?
Asi jsem viděla jen to, co bylo zřejmé.
Svedeš to na Či-ha a utečeš?
Myslela jsem, že záleží jen na naší lásce.
Hloupě jsem si myslela, že pochopím všechno...
Ne, ani jsem nepřemýšlela.
Jen jsem čekala, že všechno vyjde.
Potřebuju o sobě přemýšlet.
Opravdu mě vezmeš zpátky?
Už jsem tě zradila. Myslíš, že se ke mně můžeš vrátit?
Co když to udělám zas?
Buď tu pro svého kámoše. Už tak to měl těžké.
Myslíš, že se můžeš
vrátit k Čong-in, když to vzdám?
Neřekl jsem, že ano.
Znáš mě. Chci dostat tebe.